För länge sedan, då jag var ung, sa min far:
"Norman, du gillar att skriva historier." Och jag svarade "ja".
Då sa han: "En dag då du är redo, kan du skriva familjens historia."
"Först då förstår du vad som hände och varför."
I vår familj fanns ingen gräns mellan religion och flugfiske.
Vi bodde i Missoula, vid fina öringfloder.
Ännu kom indianer från vildmarken för att gå på barer och bordeller.
Far var presbyteriansk pastor. Och flugfiskare.
Visserligen var en dag i veckan vigd åt religionen-
- men även då talade han om att apostlarna varit fiskare.
Min lillebror Paul och jag fick då anta-
- att i Galiléen gällde flugfiske och för Johannes, torrflugfiske.
De fattiga som är utan Kristus är de mest bedrövliga.
Men fattiga som har Kristus är prinsar och kungar på jorden.
Vi gick promenader med honom mellan gudstjänsterna.
Oftast längs Big Blackfoot, som vi såg som vår familjeflod.
Där fann hans själ vederkvickelse och fantasin tog flykt.
För en halv miljard år sedan regnade det på leran, som blev till sten.
Men redan innan det, under stenarna-
-fanns Guds ord. Hör själv!
Om vi lyssnade noga, hela livet, kunde vi kanske höra de orden.
Men vi fick nog lika många lektioner i flugfiske-
-som i alla andra andliga ting.
Som presbyterian trodde far att människan var kaotisk av naturen.
Styrka och skönhet kunde bara fås genom att finna Guds rytmer.
För honom kom allt gott, öring liksom evig frälsning, genom nåd.
Och nåd fås genom konstfärdighet, något som inte är lättköpt.
Min bror och jag lärde oss kasta presbyterianskt: efter metronom.
Han började alltid med samma lektion:
Flugkast är en konst som utövas i fyrtakt-
-mellan klockan tio och två.
Han lät inte okunniga vanära fisken genom att fånga den.
Det var likadant med skolutbildningen.
Varje vardag gick jag i fars skola medan han skrev predikan.
Han lärde mig läsa och skriva och, som skotte, att snåla på orden.
Hälften så långt!
Mina kamrater gick i vanlig skola
- medan jag var hemma och lärde mig skrivandets konst.
En gång till. Hälften så långt.
Bra! Nu kan du kasta det.
Norman! Vänta på din bror!
Men min fars system hade jämvikt.
Varje eftermiddag släpptes jag lös till kvällsmaten-
- för att på egen hand lära mig naturens gudomliga ordning.
Ingen skola kunde vara bättre än min ungdoms Montana.
Det var en daggfrisk värld.
Mer full av under och möjligheter än någon jag känt sen dess.
Öppna dörren, för helvete! Vad fan håller ni på med?
Men världen är hård. Även som barn insåg vi det... och beundrade det.
Och naturligtvis måste vi pröva.
Jag visste att jag var tuff, mitt blod hade spillts i strid.
Paul var annorlunda. Hans tuffhet kom inifrån.
Han bara visste att han var tuffast.
Vi tackar inte för maten förrän tallriken är tom.
Människan har ätit Guds havre i tusen år.
Det anstår inte en åttaårig pojke att ändra på det.
Då ber vi.
O Gud, som är full av förlåtelse-
- give att vi må hålla fast vid det goda vi får av Dig.
Och att när vi syndar, må vår ånger upplyfta oss i Din nåd. Amen.
- Vad ska du bli när du blir stor? - Predikant, tror jag.
- Eller proffsboxare. - Kan du slå Jack Johnson, tro?
Det tror jag att du kan. Det kan jag slå vad om!
- Vad ska du bli? - Proffsflugfiskare.
- Det finns ju inte. - Gör det inte?
- Då tror jag att jag blir boxare. - Inte predikant?
1917 kom första världskriget till Missoula.
Det kräv de alla dugliga timmerkarlar-
- och överlämnade skogen åt gubbar och pojkar.
16 år gammal gjorde jag min plikt, och började jobba i skogen.
Det var ett liv av timmer, slit och karlar sega som yxskaft.
Och fler berg åt alla håll än jag nånsin mer skulle få se.
Paul tog jobb som livräddare. Om dagarna ögnade han flickor-
- och om kvällarna ägnade han sig åt sitt andra mål i livet: fiske.
Vet ni hur en skogsbrand låter när den rusar fram?
Jag har en idé om hur vi kan gå till historien.
- Vi tar en båt och åker utför forsen - Det går inte!
Man kan försöka. Dör man, så begravs man som hjälte.
Vi skulle bli kungar av Missoula.
Ni skulle komma i tidningen. Jag gör det!
- Vi gör det. - Jag är med!
Vems idé var det här, egentligen?!
Jesus, Maria och Jose f...
Vi går uppströms en bit!
Vänd den!
Hoppa i!
- Kom igen! Vi ryms alla. - Nähä, du.
- Då blir det jag, Norm och Chub. - Jösses, Pauley...
Då så. Då blir det bara bröderna Maclean.
Var försiktiga!
Håll er ifrån stranden.
Vi ses, killar!
Maclean!
Pauley!
Är ni oskadda?
- Predikanten, gick det bra? - Jadå!
I dag ska ni till kyrkan och be om förlåtelse!
Mor var ifrån sig av oro. Tänkte ni på henne?
Mrs Campbell ringde.
- Vem gav er båten? - Vi lånade den.
Lånade?
Pojkar, vad har ni gjort?
Ni ska arbeta av vartenda cent den är värd.
Jag gör det, far. Det var min idé.
Vad äter du? Vet du vad du behöver där?
- Skinka, ost, sardiner... mums! - Jag gillar inte sardiner.
Vilka kompisar! De säger säkert att det var hela gänget som gjorde det!
- Jag borde skriva om det! - Jag vill inte ha sardiner.
Du kan få in det i skoltidningen.
Och Chub: "Jösses, Pauley." Snacka om idiot!
Jag vill inte ha några jävla sardiner!
Nej! Sluta!
- Du slog henne, din jävel! - Du slog ned henne!
Jag halkade!
Jag halkade, bara.
Vi slogs aldrig mer. Vi undrade kanske vem som var starkast-
- men om pojkars frågor inte får svar i rätt tid, tas de inte upp.
Så vi återgick till att vara vänliga mot varann.
Då fick jag se något märkvärdigt.
För första gången bröt Paul mot fars råd, i en helt egen rytm.
De är utsökta, båda två.
Herren har välsignat oss alla i dag.
Han har bara varit särskilt god mot mig!
Vid årets slut kom jag in på Dartmouth College.
Far hade sagt att jag fick gå vilket college jag ville.
Han tjänade bara 1 800 om året, hans erbjudande betydde mycket.
- Gör ditt bästa nu. - Det ska jag.
Norman!
Hösten 1 91 9 steg jag alltså på tåget-
- för att resa 500 mil österut mot det okända.
För en prästson från Montana var Dartmouth en uppenbarelse-
- av en värld jag hittills bara fantiserat om.
Som kandidat fick jag upplysa nykomlingar om romantikens poesi.
Jag visste det inte då, men det passade mig att undervisa.
Men oftast lärde jag dem poker på Front Street-manér.
Jag var på Dartmouth i sex år, nästan aldrig hemma på hela tiden.
Paul läste där hemma, ovillig att lämna den fisk han inte tagit.
Efter examen fick han jobb på en tidning i Helena och flyttade dit.
Hans band till familjen blev lika svaga som mina.
Det var först på våren 1926 som jag äntligen kom hem.
Vi äter om en halvtimme, så du hinner bada.
Ser jag mager ut, mor?
Ser jag gammal ut, Norman?
Nej. Du ser ut som...
Om bara Paul också var här i kväll! Han jobbar sent.
Norman? Vill du komma in hit.
Det är synd att inte Paul kommer. Så är det att vara journalist.
- Du vet ju hur Paul gillar att... - Jadå.
Jag hör också att han...
Jag får ju höra allt. Det ser min församling till!
Alla härifrån till Helena känner till varje detalj i din utbildning.
Det är en bedrift. Hur har du tänkt använda den?
Jag tänkte jobba i skogen.
- Som yrke? - Nej.
Bara över sommaren.
Som ett avbrott? En bra idé! Kroppsarbete ger tanken näring.
- Och efteråt? - Jag har inte bestämt mig.
Du har haft sex år på dig att bestämma dig.
Har du tänkt ta en högre examen?
- Juridik? Medicin? - Nej.
Prästerskapet?
Jag har sökt lärarjobb på college- nivå, men har inte hört något ännu.
Nej, det är för tidigt ännu.
- Men du har redan undervisat? - Ja.
Och tyckte att det var givande?
Känner du att detta är ditt kall?
Mitt kall?
Maten är klar!
- Pissade de på sig? - Ja, det gjorde de!
Paul Maclean?
"Inga pauser", enligt reglerna. Stackarna får bara pissa på sig.
- Och den avlidne... - George Masterson.
Hon är 2 3 år och välsvarvad. Jag intervjuar den sörjande änkan!
- Det är jag som är chef här! - För all del, chefen.
Bror!
Se på dig!
Detta är min storebror. Professorn.
- Tack för att du kom i går. - Ledsen för det! Jag ville komma.
Jag ville höra gubben säga: "Norman, kom in hit ett tag."
Jösses. Professorn!
Det måste firas!
För tidigt för mig.
- Du har blivit mes där borta österut. - Säger du det?
- Har du fiskat mycket där borta? - Inte alls.
Inte alls? Vad sägs, då? Big Blackfoot!
- Är du klar? - Ja.
Ta hålan här, du. Den är bra.
För trångt. Försök med rullkast!
Fisken står längre ut. Bara lite längre ut.
Kasta ut linan i strömmen, då kommer du längre ut.
Du är bara lite otränad.
Han kallade det "skuggkast", med linan lågt över vattnet, länge-
- för att få regnbågen att visa sig.
Då insåg jag att min bror blivit konstnär medan jag varit borta.
En dag kom min tränare och sa: "Vill du träffa John L. Sullivan?"
Den siste mästaren utan handskar!
Då visste jag att jag var hemma. Där på trappan till biblioteket-
- berättade jag för samma pojkar som suttit där hundra gånger förr.
Under min bortovaro hade de blivit män.
Världen är full av skitstövlar!
Och ju fler blir de, desto längre bort från Missoula man kommer!
Därför måste du hålla dig här hädanefter.
Var är gurgelvattnet?
Jag tar med dig på 4:e juli-dansen. Alla flickor kommer... utan mamma!
Skaffa dig en liten pudding!
- Det var skoj, men jag måste gå. - Vart ska du?
- Ska du träffa nån? - Ett pokerbord.
Har du sett skyltarna efter vägen?
"Är maken sur så du får spader? Burma-Shave gör honom glader!"
- Efter vilken väg? - Till Lolo.
Hemkomsten fullbordades i fars kyrka.
Det var fars ord som fick mig att känna mig hemma.
I värmen av minnen som väcks, då starka känslor berörs-
-minns vi skaldens ord:
"Tillbaka, vänd tillbaka, O tid, i din flykt."
"Gör mig till barn igen, blott för en dag."
- Känner du igen nån? - Tja...
Du har varit borta för länge!
Vem är det?
- Vem då? - Där borta.
Är du lite betuttad?
- Vem är det, Chub? - Jessie Burns.
Från Wolf Creek. Hennes bror drog till Hollywood.
Ursäkta, får jag lov?
Kan du vara rar och skaffa drinkar?
- Var så god. - Tack. En livräddare!
Så ofint av mig!
Jag får akta mig för att torka bort allt puder. Fantomen på Operan!
Jag hörde Louis Armstrong sjunga den låten på en klubb i New York.
- Jaså? - Världens bästa jazz, färgad jazz.
Inte som Paul Whiteman eller Clicquot Club Eskimos.
Min mor älskar Clicquot Club Eskimos.
Jaså.
Ska vi dansa?
Hör upp! Dags för fyrverkeriet!
Jag har en fin idé. Det vore bra för flickorna att åka till reservatet-
- för att få sig en kristen läxa i givandet!
Jag ska ordna det. Du behöver inte göra nånting.
Det är den mest välgörande idé jag hört på många år.
Vet du att indianbarnen inte ens har skor?!
- Skulle du ringa? - Jag behöver inte.
- Om du behöver den så... - Nej, jag har mina sysslor.
God dag, Mrs Hatcher.
God dag, Mrs Hatcher, får jag... Jo, hon har det bra. Jag ville...
Ja, alla har det bra. Jag vill kopplas till Burns i Wolf Creek.
Ja, Mrs Hatcher. Jag vet att det blir rikssamtal. Tack.
Hallå? Är Jessie där?
Norman Maclean, men jag tror inte hon...
Nej, det var jag som hämtade en drink åt dig.
Nej, vi hann ju inte, fyrverkeriet började och...
Vi talade om musik.
Jag sa att jag hört Louis Armstrong.
Ja, det var jag. Jag var lite nervös, bara.
Jo, för att du är så "je ne sais quoi".
Får jag komma och lyssna på Clicquot Club Eskimos med din mor?
Egentligen ringde jag för att jag vill träffa dig igen.
Vad säger du om lördag?
Klockan åtta?
Då ses vi.
Hej då.
Här är de!
Bror!
Detta är min lillebror Paul.
- Och Moh-Na-Se-Tah. - Mabel.
- Hej, Pauley. - Hej, Murph.
Predikanten!
- Hur står det till, Murph? - Länge sen sist.
Du känner husreglerna lika bra som jag: inga indianer.
- Jag gillar inte husreglerna. - Inte jag heller.
- Vad tänker du tvinga mig till? - Ge oss ett bord för fyra.
Sista gången, Paul.
- Du får bli full och dansa naken. - Och spöa upp den skitstöveln!
De har bra borst här. De t.o.m. diskar glasen.
- Vad vill du ha, Jessie? - En martini, Paul. Du heter Paul?
Norms vanliga, gin och katrinplommonsaft.
Ursäkta, jag vill också beställa. En whisky, dubbel.
Vad jobbar du med, Mabel?
Jag säljer fiskeagn.
Ditt hår är det vackraste jag nånsin sett.
- Borde jag bobba håret? - Nej, aldrig i livet!
"Mitt ljus brinner i bägge ändar och slocknar alltför snart."
"Men ack, fiender och vänner, dess sken är starkt och klart."
Det var fint.
Skål för min redaktör, den gnidaren! Han tog ifrån mig bästa storyn.
- Jag är journalist på The Bee. - Jag vet det.
- Jag är berömd! - "Den fiskande reportern".
- Du har varit borta länge, bror. - Tydligen.
- Jo, min redaktör... - Den gamle gnidaren!
- Han har blivit telefonhotad. - Äkta hot?
Det gör gott att veta att man träffar rätt, men...
- Vad sa de? - Du får skära sanningen ur honom.
Den vanliga visan. Jag får påhälsning av grabbarna. "
- "Som bjuder dig på betongstövlar?" - "Exakt."
Jag vill dansa.
Och nu: "The Muskrat Ramble."
Jag är inte så duktig som min bror, men får jag lov till en dans?
Kära Jessie, medan månen dröjer kvar över Bitterroot-bergen-
- innan den sjunker utom synhåll, är mitt sinne fyllt av sång.
Jag uppfattar att jag nynnar lågt. Inte till musik, till något annat.
Ett annat ställe. Ett ställe i minnet.
En äng där ingen tycks ha varit, utom hjortarna.
Minnet stärks av känslan av dig-
- som dansar i mina klumpiga armar. Din, Norman.
Ja?
- Vad är det som har hänt? - Norman?
Ingen fara, mor.
Vem är det?
- Jag är Norman Maclean. - Han slipper betala borgen.
Han brukar skriva om polisarbetet. Ta bara hem honom.
- Vad har han gjort? - Slagit ut några tänder på en kille.
- Varför slog han honom? - Här står:
"En kommentar fälldes om indiankvinnan."
- Då förtjänade karln det. - Vi plockar in honom för ofta.
Dessutom är han skyldig i poker- spelet på Lolo, det är ohälsosamt.
- Är han skadad? - Han är bara dålig.
Han dricker för mycket. På Lolo dricker man inte för mycket.
Gå och hämta din bror.
Om du behöver pengar, Paul, eller vad som helst, så vet du att jag...
Hon bor bortom slakteriet.
Jag kan hjälpa dig.
Ta av här.
Du har inte vunnit ännu, Al.
Inte dåligt!
Är allt bra, Norman?
Lagade du gelén? Den var så god!
- Är detta Norman? - Ja. Vi är så stolta över honom.
Trevligt att ha dig hemma igen.
Hennes dotter har blivit en riktig skönhet. Där är hon.
Hon fyllde 20 i förra veckan. Se, så hon strålar.
Mr Murchison! Hur står det till?
- Bara bra, tack. - Fint!
- Och detta är Paul? - Nej, det är Norman.
Jaså, Norman? Du ser prima ut!
Där kommer Paul.
Jag måste till Jessies familj, på stationen.
Hennes bror Neal kommer från Kalifornien.
- Bör vi bjuda hem flickan på middag? - Kanske det, mor.
Hej, Sam. Låt mig låna dem. Hej, far.
Burns ägde stans enda handelsbod men klarade sig ändå dåligt.
De var metodister, som far brukade kalla "läskunniga baptister".
- Far... och mor. - Angenämt. Jessie sa att du är poet.
Är du släkt med den fiskande reportern?
Jessie sa att du gått universitet. Hon har också studerat.
Till backfisch!
Men hon hoppade av. Hon kunde lära uthållighet av dig.
Ge honom andrum! Han är inte van vid sånt. Han är ju presbyterian.
Jessies bror Neal steg av tåget, i rollen som stor tennisspelare.
- Neal, detta är Norman. - Hej, gamle gosse.
- Satt du uppe hela natten på tåget? - Jag träffade lite trevligt folk.
- Ge honom andrum, han är trött. - Nu går vi och äter!
Vi har kycklingsmörgåsar i bilen, och det står kyckling i ugnen hemma.
- Inte det hembryggda ölet! - Det var ett bra år.
Läppen, munnen, svalget... Se upp där nere!
Vilken station kommer först nu? På min tid var det San Berdoo.
San Berdoo och massvis med sand och en helvetes massa öken.
Sen kom man till Salt Lake City. Där måste man byta tåg.
Där fanns ett litet hotell som brukade... servera ostron.
- Dricker du, Norman? Dricker han? - Lite.
Skål för den gode, gamle familjen-fanimej!
Han har i alla fall matlusten i behåll!
Hur länge har du tänkt stanna, Neal?
Sport! Kom hit!
- Jag vet inte. Jag saknar havet. - Hur är det?
Stort, blått. Folk rider på vågorna. Jag är ganska duktig själv!
- Jäklar! Fy, stygg hund! - Du eggar upp honom.
- Vad talade jag om? - Havet.
Vi surfade hela dagen. Ramon, jag, Ronnie Coleman...
Ronald Coleman?
- Jag älskar Ronald Coleman! - Folk säger att jag liknar honom.
Jag kan inte tänka mig en surfande Ronald Coleman.
Vilken bild!
Det har varit en lång resa, mor.
- Du och Norman kan ta en fisketur. - Ja, det var en bra idé!
- Skulle inte det vara härligt? - Du gillar väl att fiska?
Klart han gör! Han har eget kastspö och allt!
Lita på det!
- När passar det för dig? - Fredag.
- Fredag är bra. - Javisst. Klockan..?
- Klockan sex. - På morgonen?
Han kommer! Tack, Norm. Det var snällt av dig.
Kanske Paul också följer med?
Det vill han säkert gärna.
- Får jag vara med? - Inte denna gång, vännen.
Kan du inte följa med Neal nu? Då kan ni planera.
Neals enda plan var att besöka Black Jacks bar.
En gammal godsvagn i skogen, där polisen knappast skulle hitta den.
Det var en utterhona med ungar.
Svåra att spåra, de blir ju vita på vintern...
Efter några glas av Black Jacks hemska whisky, höll Neal låda.
Han valde motiv i Montana då han ljög om jaktbragder.
Antagligen för att imponera på barens enda andra gäst.
Nå, hon försökte bli av med mig gång på gång.
Det var Old Raw Hide, Wolf Creeks skönhetsdrottning tio år tidigare.
Hon red barbacka, stående, genom folket, mest män.
Kjolen blåste upp och hon vann tävlingen.
Händerna domnade! Lite kallare, så måste jag sprätta upp hunden-
- och stoppa in händerna för att inte förfrysa. Det hade känts hårt.
Men jag gjorde det en gång uppe i Yukon.
Än bar hon en ryttarinnas byxkjol, en nackdel i hennes nya yrke.
Och där, redo att hoppa på första bästa hjort-
-satt den fördömda uttern!
Hej, kompis. Vad gör en utter högst upp i Rogers Pass?
Jag trodde de simmade nere i bäcken.
Jack, bjud damen på en whisky till.
Jag måste gå.
- Kom ihåg fredags fisket, gamle gosse. - Vad?
- Nå? - Du var på "andra" kontoret, sa de.
Deadline. Jag klarar inte att skriva där.
Kom du för att ta ett glas?
För att be om en tjänst.
Följer du med och fiskar?
Så klart!
Bra, för Jessies bror har kommit från Kalifornien, och...
Han är världens största fån.
- Fiskar han med agn? - Det sa han inte.
Han dyker upp med en kaffeburk full med mask! Röd, av märket Hills!
Jag lovade Jessie.
Är det allvar mellan er?
Din jävel! Det håller på att bli allvar!
- Nå? - Jag vet inte.
Då får vi väl göra det!
- Så sant jag lever...! - Kompisen vill fiska.
Du är sen, Neal.
- Ja, jag la mig sent. - Jag la mig inte alls, men kom.
I Montana kommer man inte sent till kyrkan, jobbet eller fisket.
- Förresten, detta är... - Vi är bekanta.
Försvinn inte.
Se upp för första steget! Det är en utmaning.
Är du klar att... Neal?
- Vad är det? - Fisketur.
Kompisen vill fiska.
Neal? Var har du agnet?
Min idiot!
- Vi får inget i den här värmen.. - Han får säkert trippel-dryparn!
Bra att jag inte gick hem och sov!
Var är han?
Vi kommer efter.
Jag vet. Du har fått tjugo.
- Hittade du inte honom? - Åt helvete med honom!
- Skulle vi inte hjälpa honom? - Hur hjälper man den skitstöveln?
Genom att ta honom på fisketur.
Han gillar inte fiske, inte Montana och absolut inte mig.
Kanske gillar han att nån försöker hjälpa honom?
- La du ölet på kylning? - Det kan du skriva upp!
Kom!
Jösses! Jag kan känna smaken!
Ska vi mörda honom?
Herregud...!
- Det här var inte bra. - Hon har en tatuering!
- Initialer? - Nej, "Love".
Jag klarar att kliva in själv.
- Har du nåt att dricka, kompis? - "Kompis" är han med röd rumpa.
- Jag ligger illa till. - Ska jag vara med och försvara dig?
- Ser mamman henne är jag bränd. - Bränd? Jag blir aldrig solbränd...
Jag kan sova hemma i kväll-
- så drar vi hit i morgon igen och avskriver den här dan.
- Kom igen! Jag törstar ihjäl! - Hör, sköna Julia talar!
Lycka till!
Milda makter!
Vad har du gjort med pojken min?
Han somnade i solen.
Herre, min gud!
Såja, vi ska se om dig.
- Lämnade du honom ensam, Norman? - Han hade nån med sig, och...
Det är bäst du går hem.
Jag behöver skjuts...
- Nu får du hålla i dig! - Vad gör du?
Du borde inte... Det kommer tåg hela tiden, utan nån tidtabell.
De är inte...
De kan nog inte se oss här inne.
Jaha, tack för flygturen.
- Du är lustig, du. - På vilket sätt är jag lustig?
Du gillar inte min bror, eller hur?
Nej, jag gillar inte din bror.
Jag kan inga korttricks, Jess, men jag tycker om dig.
Jag vill träffa dig igen.
- Hej, Jess! - Hej, Paul.
- Hur är det med din bror? - Ni två lämnade honom ensam.
- Förlåt, det var mitt fel. - Du är inte förlåten.
- Har du förlåtit Norman? - Norman är inte rolig.
- Jag har lagt fram rena handdukar. - Och lagt tandpulver på tandborsten?
- Låt Paul återge sin senaste story. - Om mordet, krocken eller branden?
- De borde låta dig skriva om kyrkan. - Jag håller med!
"Pastor Maclean åt en god stek med familjen."
"Alla utom den stackars äldsta sonen njöt i fulla drag av maten."
- Vad är det, Norman? - Han är inte rolig.
- Det finns viktigare saker i livet. - Det är okej att vara tråkig.
Nej, då! Vi är väldigt stolta över dig.
En story har jag. Inget mord eller så. Jag intervjuade presidenten.
- Calvin Coolidge? - Självaste presidenten?
För några dagar sedan var han på flugfiske i Dakota.
Iförd kostym, slips, vita handskar och lackskor!
Jag gick fram till honom och frågade: "Förlåt, vad nappar de på?"
Han vände sig mot mig, och sa: "Änden på min lina."
Då kom några och band fast en fluga stor som en kyckling!
Han hivar i väg den. Han ska åtminstone skrämma ihjäl nån fisk!
- Fick du någon bild? - Ja: "Tysta Cal umgås med fisken."
- Det här var verkligen gott, mor. - Han brukar äta sånt han kört på.
Det var roligt sagt.
- Jag oroar mig för dig... - Jag går och...
Vad?
Jag skulle bara säga att jag går och träffar gamla gänget här i stan.
Sitt inte uppe och vänta. Jag äter resterna i smyg sen!
Han stavar vårt namn annorlunda. MacLean med stort L!
Nu kommer alla att tro att vi är skottar från låglandet.
- God morgon, Norman. - Hej, Mr Sweeny.
Vem känner du på universitetet i Chicago?
Tji kar i bilen, den vill inte gå. Så stavar man till "Tji-kar-gå"!
Jag har nöjet att härmed erbjuda er platsen-
- som lärare i engelsk litteratur.
"Inte i fullständig glömska eller i total nakenhet."
"Men iförda himmelsskrud kommer vi från Gud, som är vårt hem."
"Inget kan åter väcka gräsets eller blommans skönhet."
"Vi sörjer inte, utan söker styrka i det som är kvar."
"I den första, eviga sympatin."
"I tröstande tankar ur mänskligt lidande."
"I den tro som ser igenom döden."
"Tack vare hjärtat som ger oss liv."
"Tack vare dess ömhet, glädje och fruktan."
"För mig, kan minsta blomma"-
- "föda tankar som ligger för djupt för tårar."
Lycka till, grabben. Vi håller på dig!
Det gick en vecka innan Jessie ringde.
Hon sa att Neal skulle åka. Han ville att jag kom och sa adjö.
Vi älskar dig. Lycka till.
Förvånad, frågade jag om hon ville att jag kom. Hon svarade ja.
Jag håller av dig. Glöm inte att skriva!
Skulle du hjälpa honom nästa sommar?
- Om du vill, kan jag försöka. - Han kommer inte tillbaka.
- Han har i alla fall vänner där. - Vem då? Ronald Coleman?
Varför är det så att de som bäst behöver hjälp, vägrar ta emot den?
Jag vet inte, Jess.
Jag brukar inte gråta, Norman.
- Får jag visa dig en sak? - Bara om det är nåt fint.
Läs det här.
- Vad tycker du? - Vad jag tycker? Det är toppen!
Tänk att få åka till Chicago! Det är helt himmelskt!
- Har du åkt bort nån gång? - Aldrig. Bara till Helena.
Grattis, Norman!
- Jag vet inte om jag vill ge mig av. - Från Montana? Det försvinner inte!
- Inte Montana. - Från vad, då?
Vad?
Jag vet inte om jag vill ge mig av från dig.
Jaha...
Ge oss två "kopparslagare"!
Var så god.
Skål för hjärtat, för fan!
Jag är kär i Jessie Burns.
- Med så många fiskar i floden? - Ingen är som hon.
- Jaha, du... - Ingen är som hon.
Grattis! Jag gläds för din skull.
- För helvete, nu går vi och firar! - Kör för det!
- Förjävlig. - Vad?
- Låten är för jävlig. - Vad? Den är ju en klassiker!
Var är vi? Vart ska vi?
Lolo?
Nej.
Jag tänkte att du har turen med dig i kväll, och jag behöver lite tur.
Herregud, var inte Professorn i kväll!
Norm? "Predikanten"?
Hej, Frank.
Sal, gullet!
Sal?
- Ge min bror en drink. - Bourbon.
Jag bjuder på en omgång! Han är kär.
Vänta lite.
Ta hand om honom, Sal.
- Hej på er. Har ni en ledig stol? - Inte till dig, Paul.
- Vad vill du ha? - Vad sa du?
Kort? Eller vad?
- Vad vill du ha? - Ingenting.
En dollar. Paul bjuder, sa han, men...
- Ingen fara, det är bara spel. - Vi går. Nu!
Kom, vi sticker härifrån.
Jag går inte.
- Jag känner att jag har tur i kväll. - Du kan inte gå in dit igen!
Det går bra.
- Du får inte ens spela! - Jodå.
Med vad? Du står i skuld upp över öronen!
Det är min skuld.
Min skuld.
Herre min gud!
Norm!
Vi kom aldrig i väg på fisketur. Vad sägs om i morgon?
Vi kan be far komma med.
Fråga honom, du.
Bra. Halv sju!
Jag kände den goda doften. God morgon på er.
Så fint att du kunde komma, trots jobbet och allt.
- Nåt nytt att berätta för oss? - En story?
Jag har nåt att berätta.
Jag har blivit erbjuden plats vid universitetet i Chicago.
- Som lärare i litteratur. - Vad säger du?
Jag börjar till höstterminen.
Jag tänker tacka ja.
Norman!
Nu blev jag glad.
Ja, nu blev jag glad!
Professor!
En äkta professor? Det var som..!
Jag är stolt över dig.
Tänk på att ta bilder nu!
Nu ska vi ta några bamsingar!
Minns ni stenarna vi brukade titta på?
- Ja, de var en miljard år gamla. - En halv miljard.
Jag tror den breda vägen passar mig bäst.
- Förr i tiden... - Du kommer att ta många!
Han tar många.
Vi fiskar ihop i dag, va?
- Vad nappar de på? - Vad sa du?
- Vad nappar de på? - Högre!
Jag sa...
"Bunyan Bugs"!
- Ska jag komma över med en? - Nej, jag kommer och hämtar den.
- "Bunyan Bug", stenfluga nr 2. - Tack, professor i poesi och öring!
Jag tänker fria till Jessie.
Ja!
Vilken dag!
Kan inte du följa med oss till Chicago?
300 mil bort. De har över ett dussin tidningar där.
Du hamnar i händelsernas centrum. Vad säger du?
Följ med oss!
Jag lämnar aldrig Montana.
- Du store tid! - Se på den fisken!
Otroligt!
I det ögonblicket visste jag att jag skådade fulländning.
Du är en mästerlig fiskare.
Tre år till, så tänker jag som en fisk!
Du tänker redan som en död stenfluga. Nu tar vi bilder åt mor.
Min bror stod inte på stranden, utan svävade ovanför.
Fri från jordens alla lagar, som ett konstverk.
Och det stod lika klart för mig att livet inte är ett konstverk.
Och att ögonblicket inte varade.
Då polisen väckte mig en morgon steg jag därför upp utan en fråga.
Han körde mig hem längs floden-
- så jag kunde säga mor och far att Paul blivit ihjälslagen-
- och hans kropp slängd på en bakgata.
Har du något mer att berätta?
Nästan alla ben i handen var krossade.
Vilken hand?
Högra handen.
Far ville ha mer att klamra sig fast vid.
Han frågade ständigt om jag berättat allt.
Till slut sa jag: "Om Paul vet jag bara att han var en duktig fiskare."
"Du vet mer än så," sa far. "Han var vacker."
Det var sista gången vi talade om min brors död.
Men indirekt var Paul alltid närvarande i fars tankar.
Jag minns hans sista predikan, Strax innan han själv dog.
Var och en av oss kommer någon gång i livet-
- att se på en när och kär som är i nöd och ställa samma fråga:
"Vi hjälper gärna, Herre. Men vad, om något, är det som behövs?"
Vi kan sällan hjälpa våra närmaste.
Antingen vet vi inte vad vi ska ge dem.
Eller så är det vi har att ge, inte önskat.
Därför är det just dem vi borde kunna, som undgår oss.
Men vi kan ändå älska dem.
Vi kan älska fullt och helt, utan att förstå fullt och helt.
Dem jag älskat men ej förstått är nu nästan alla döda. Även Jessie.
Men fortfarande når jag ut mot dem.
Nu är jag för gammal för att duga till fiskare.
Jag fiskar oftast ensam i de stora floderna-
-trots vänners avrådan.
Men när jag är ensam i kan jonens halvljus-
- tycks allt bli till ett med min själ och mina minnen-
- och i juden av Big Blackfoot och en fyrtaktsrytm-
- och hoppet om att en fisk ska nappa.
Till slut smälter allt samman till ett.
Och därigenom flyter en flod.
Floden formades av syndafloden, och flyter över sten från urtiden.
På vissa stenar finns tidlösa vattendroppar.
Under stenarna finns orden, och vissa av orden är deras.
Vattendrag är min hemsökelse.